Ve vzdálené zemi za sedmi kopci a třemi lesy bylo Radostné království krále Radoslava. Divíte se proč se to království jmenovalo Radostné?
Jiřímu se ovšem do ženění vůbec nechce, bojí se, že když se ožení, tak nebude moci běhat po lese se svým psem, jezdit na svém koni, že nebude moci chodit kam se mu zachce. A proto je Jiřík jediným člověk v Radostném království, který se už týden neraduje. Královi je Jiříka líto, ale co může dělat? Dal královské slovo, že se princ co nejdříve ožení a to také musí splnit.
Zatímco se Jiřík na hradním balkóně trápí, tak dole ve vsi vesničané pilně pracují. Trhají jablíčka a sklízí zeleninu, všichni jsou do práce tak zabraní, že si ani prince na balkóně nevšimnou. Všichni, až na jednu dívku – Mařenku, ta je do prince tajně zamilovaná, a proto vzhlíží k hradnímu balkónu každou chvilku a při tom koukání na prince zapomene pracovat. Jen tam tak sedí a zamilovaně vzhlíží a toho si samozřejmě všimne její strýček. „Mařeno! Už zase nic neděláš? No počkej, já ti dám tu jenom tak vysedávat. My nevíme kam dřív skočit a milostpaní si tu posedává,“ spustí na ni hromy, blesky. „Odpusťte strýčku… Hned všechno dodělám.“ Rychle se omluví Mařenka a začne zase pracovat.
Její strýček není zlý, ale nemá rád když někdo lenoší. Tedy kromě jeho dcerky Hany. Hana je Mařenčina sestřenice, ale jsou jako sestry, protože Mařenka už nemá rodiče a bydlí se strýčkem a Hanou. Doma si dívky vypráví svá tajemství, Hanka se svěří, jak má ráda Jakuba a Mařenka zase, jak má ráda prince. Když si tak dívky povídají, najednou se rozlehne vsí: „Král Radoslav všem na vědomost dává, že se zítra koná ples, na kterém si princ Jiří vybere svou nevěstu.“ „Mařenko, to je šance pro tebe! Na ten ples musíš jít!“povídá Hanka. „Ale Haničko, vždyť já nemám žádné šaty a ani se neumím učesat… A zítra mám plno práce, musím posekat dříví, uklidit na dvorku, jít sbírat brambory… Copak se při té práci můžu připravit na ples?“ odpoví smutná Mařenka, která by na ples moc ráda šla. „To se nějak zařídí! Ráno něco vymyslíme,“ zívne Hanka, zhasne svíčku a jdou spát. Jenže ráno nic nevymyslely, než Hanka vstala, tak Maruška už sekala dříví a než Hanka posnídala, tak už byla na bramborách. Byla jediná ze vsi, kdo dnes pracoval, všichni se totiž připravovali na ples. Co měla Maruška dělat, strýček by ji tam stejně nepustil. Kdyby se teď provdala, neměl by kdo doma pracovat. Hanku má moc rád, než aby ji poslal do brambor. A tak tam Mařenka sedí s uplakanýma očima a smutně hledí k hradu. Když tu najednou něco před ní přeběhne. A za chvíli zase. Mařenka si utře oči, aby pořádně viděla co to je a najednou… hop! Skočí jí to do klína! Ale co to vlastně je? Jenom malá myška! Když jí Mařenka pohladí po hebkém kožíšku, tak se myška radostně zavrtí a promluví: „Mařenko, proč tu pláčeš? Vždyť budeš mít na plese vyplakané oči!“ „Já na ples nesmím, myško, musím pracovat. A i kdyby mi strýc dovolil tam jít, nemám žádné šaty a ani se neumím pěkně učesat.“ „Vždyť šaty máš přímo před sebou. Podívej se kolik je tu brambor. Pavoučci ti je svými pavučinami svážou k sobě a já s myškami do nich vykoušeme krajky a mašličky.“ „Ale co strýček?“ zeptá se Mařenka a už vůbec nepláče, když vidí, jak pavoučci začínají svými nitěmi šít bramborové šaty. „Strýček bude ještě sám rád, když se vdáš za prince!“ Na to už Mařenka nic neřekla, protože vdát se za prince je její velké přání. Pavoučci už šaty ušili a teď je myšky zdobí krajkami a mašlemi. „Vše je hotové Mařenko, teď si je oblékni!“ Mařenka si opatrně oblékne šaty, a když se na sebe podívá do studánky, tak se málem znovu rozpláče, ale ne smutkem ale štěstím, že má tak krásné šaty. Mezitím co si prohlíží šaty, tak ptáčci jí už zobáčky spínají vlasy a zdobí je listy.
Mařenka je překrásná! Vydá se na ples a věřte tomu nebo ne, princ se do ní okamžitě zamiluje. Jak by taky ne, vždyť jediná z celého plesu vypadá jako opravdová královna a kde kdo si myslí, že je dokonce Bramborová královna! Princ ji požádal o ruku a Mařenka souhlasila. Za tři dny byla svatba a princ už nesedával na hradním balkóně smutný, ale sedával tam veselý se svou Bramborovou královnou Mařenkou.
Napsal/a: anonymní